Det er magi i luften, -
- i jord og vann.
Men denne gamle kraften er glemt av mange i dette landet -
- og kelterne er ikke lenger under dens beskyttelse.
Horder av saksere slaktet de modige kelterne -
- men det er ikke bare sakserne som beseirer dem.
Forræderi lurer nemlig blant dem.
Men det er fortsatt håp.
- Han er frisk, håper jeg? - Han er alt de sa at han ville være.
Hvordan er det mulig? Tuadaans merke!
Den guddommelige rase.
En gave fra dem! Ikke noe mer!
Ingenting å frykte.
- Kan du nå avsløre faren? - Jeg har allerede fortalt deg.
Han har ingen.
Han kom til meg som navnet hans. I en drøm full av håp.
Og... hva er navnet?
Navnet hans er Myrrdin.
Gjøre det igjen, Myrrdin. Få det til å vokse.
- Hvordan får du det til? - Jeg vet ikke.
Det bare... skjer.
- Mamma sier at det må være hemmelig. - Jeg sverger at jeg ikke sier noe.
Kom da!
- Du slår ikke en dame? - Vindens guder er mitt sverd.
Myrrdin.
Hva har jeg sagt til deg? Kom ut av skogen!
Skynd dere.
- Hvorfor er Wynarskogen forbudt? - Den er hellig for Tuadaan.
Ingen mann kan gå inn dit.
Skogen slipper ingen inn eller ut i live.
Fortell om Tuadaan.
For lenge siden utkjempet lysets guder og mørkets guder en krig.
Kampene fant sted i en verden av menn. Her.
Kanskje akkurat her vi går nå.
- En guddommelig rase... - Tuadaan!
Tuadaan slåss sammen med lysets guder.
Tuadaan drev mørkets guder ned i underverden og gjorde landet trygt.
Men kampen er ikke over.
Kampen mellom lys og mørke fortsetter i underverden i dag.
Og du, Myrrdin, bærer Tuadaans merke.
De forlot verden for å redde oss -
- så du må aldri glemme hvor dyrebart livet er.
Det er ditt spesielle ansvar.
- Hva er dette? - Kongen har besvart våre rop om hjelp.
Han har sendt en utsending hit. En mektig druide.
Nia, du må gå til moren din.
Vent!
Myrrdin, dra hjem og vent til jeg kommer.
En dag kommer du til å forstå, men nå må du gå. Nå!
Avlingene deres svikter og dere ber kongen om hjelp.
Men dere hjelper ikke dere selv.
Hvor er alteret deres?
Hvor er de hellige steinene deres?
Hvor går dere for å tilbe?
Dere har glemt de gamle skikkene. Dere har sveket gudene deres.
Derfor betaler dere nå.
Sult er en lett straff for deres mangel på tro!
- Vi følger gudene. - Dere må blidgjøre gudene.
Bare én ting kan tilfredsstille dem nå.
Offer.
Menneskeoffer. En av deres egne.
- Men alt liv er verdifullt! - Hvem snakker?
Alt. Alt liv er dyrebart. Det er det Tuadaan har lært oss.
Tuadaan?
Du snakker om en utdødd rase.
- Følger du deres ord fremfor mine? - Selvfølgelig ikke, druide.
Gutten uttaler seg bare taktløst.
Kom hit, barn.
Ikke vær redd for meg.
Kom.
Nei, Myrrdin!
Myrrdin! Nei!
- Hva er dette? - Det er Tuadaans merke.
- Hvem ga deg det? - Vi merker ikke barna her.
- Han ble født med det. - Nei, han er merket!
Det er folk blant dere som ville tilbe Tuadaan.
Dette er råten som holder dere fra deres sanne guder!
Dere vil lære hvor dumdristig det var. Vi har offeret deres!
Nei! Du forstår ikke! Jeg ber deg!
Du kan ikke. Han er bare et barn.
Din far er kanskje høvding, men du er bare en uekte sønn, ingenting mer.
Gå mot kongens druide igjen, og jeg slakter deg.
Ikke ta ham!
- Du kan ikke flykte fra din skjebne. - Myrrdin!
La meg gjøre offerritualet.
- Jeg stoler ikke på... - Som du ønsker.
Du kan bevise din verdi for meg, bastarden fra Cornwall.
Du dør i dag slik at landsbyen din kan leve videre.
Bit meg i hånden.
Bit hånden min nå!
Hører du moren din, gutt?
Gi deg selv til gudene og redd henne!
Flink gutt!
Grip ham!
Kom hit, gutt!
Slipp meg!
Stopp der, gutt! Du kommer hit nå!
Du reddet ham med vilje.
Nå er han død uansett.
Ingen overlever Wynar.
Myrrdin...
Kjente du det, Lucan? Gutten påkalte elementene.
Han hadde vært et mektig offer for saken vår. I stedet tok skogen ham.
- Du skulle ikke latt ham slippe unna. - Det var Arthfael.
Han gjorde det med vilje.
- La meg drepe ham i guttens sted. - Nei.
Hans far er en venn av kongen.
Arthfael vil måtte sone for det han har gjort, men vi tar tiden i bruk.
Vi har andre landsbyer å besøke. Mye jobb å gjøre.
Han ville så gjerne redde gutten.
La oss få ham til å glemme det. La oss skjenke ham full.
- Han er bare en gutt. - Da kan han se på oss bli fulle.
Arthfael!
- Et øyeblikk, venner. - Sakserne venter på vår tapre leder.
Femten år senere
- Tal raskt, Anyon. Sakserne nærmer seg. - Aberthols menn holder på igjen.
- Vis meg. - Men du sa at sakserne...
Vi kjemper ikke bare mot sakserne.
En kristen kelter...
Du er verre enn en sakser!
Hva er galt med de gamle gudene? Vet du hva som skjer med kjettere?
Aberthol sier at vi skal ofre alle kristne umiddelbart.
De kommer til å drepe henne. Men du kan ikke gå imot Aberthols menn.
Druiden har for mye makt. Vi går tilbake til leiren.
Det er min tur. Hold henne.
Den trenger du ikke.
Men du trenger kniven.
Hvis du er bevæpnet får vel hun ha troen som sitt skjold?
Vi tjener kongens druide. Ikke bland deg. Tilbake til kamp!
Kan jeg ikke bli og se din kamp og lære taktikken deres?
To menn for å drepe en kvinne. Hvis man ikke regner hennes ufødte barn.
- En rettferdig kamp. - Du håner oss.
Du er like intelligent som du ser ut.
Du kan ikke skade oss! Vi Aberthols menn!
Aberthol får høre om dette!
- Så du er kristen? - Ja.
Kongens hedenske druide liker ikke den nye troen.
- Og du? - Jeg liker ingen tro.
Tro fokuserer for mye på døden. Jeg verdsetter livet.
Kan du være så snill...? Ikonet mitt?
Hornene!
Kampen er nær!
Våre forfedre beseiret den siste røde dragen -
- som plaget vårt land.
Men de drepte den ikke. De temmet den for å kjempe på deres side.
Med udyret på sin side falt fiendene.
Ingen kunne utfordre dem.
Men nå har vi ingen drager å forsvare oss med.
Vi står alene i kampen for vårt folk.
For å overleve.
Mot en hensynsløs fiende!
Våre skikker har overlevd den romerske okkupasjonen.
Vi vil ikke miste dem nå til de nye inntrengerne.
Derfor skal vi kjempe som drager.
Vi møter fienden rett på. Vi viker ikke unna eller gjemmer oss.
I dag tar vi kampen til dem! Angrep vil være vårt forsvar!
Vi snakket om en annen taktikk, min konge.
Vi skulle lokke dem til dalen. Vi har planlagt det i flere dager.
Vær ikke spørrende til din konge.
Rhian av Pembroke kommanderer krigerne til mine krav!
Kun han snakker med meg om taktikk.
Rhian?
- Hvor er Rhian? - Han falt i kamp, min konge.
For to måneder siden. Du ga meg æren å ta over hans plikter.
- Du lyver! Det kan ikke være sant! - Kongen må spare på kreftene.
- Følg hans ordre. - De er for mange.
- Angrep er selvmord. - Du har kongens ordre.
Vi taper hundrevis av menn hver dag. Vi kan ikke...
Deres offer gjør oss færre i antall, -
- men i ånden... gjør det våre guder sterkere.
Å vinne gudenes gunst er vår eneste vei til seier.
Dere har mottatt kongens ordre.
Angrip fienden rett på. Og ikke mer snakk om taktikk.
Eller ønsker dere kanskje å fremstå som feiginger?
Kongen er gal. Han sender oss i døden.
Ikke kongen. Aberthol. Han har mørke intensjoner, tro meg.
Druide! Du leder oss til slakt!
Vi faller ved saksernes sverd, men du har skylden!
Hva sier du?
Det var han som forhindret at kvinnen ble ofret?
- Ja. - I så fall...
Våre falne krigere hedrer gudene med sine offer.
Siden du ikke bidro til den gaven i strid -
- kan du følge dem nå.
- Du dør her. - Men han er sønn av Cador!
Din far var venn av kongen for lenge siden, ikke sant?
Jeg lurer på om Kongen husker slikt et fjernt minne.
Drep ham, Lucan. Ofre ham!
Nei! Han reddet kongens liv i kamp.
Min konge, har ikke Arthfael reddet livet ditt i dag?
- Det har han nok, ja. - Så du ønsker ikke å ofre ham?
Ofre? Nei, ingen ofre her.
Min verdig konge...
Han er sleip. Han utfordrer min autoritet, -
- og den som utfordrer min autoritet utfordrer din!
- Utfordrer du Aberthol? - Ja.
- Hvor er din fars land? - Cornwall. Du er venn av min far.
Dra tilbake dit.
- Konge... - Du blir forvist.
Enten det eller døden. Velg selv.
Takk for dine tjenester, du er nå fri. Jeg har ikke rom for splittelse her.
Aberthol, gjør klar for avreise.
Olwen, ikke drøy. Se til at alle vaktene kommer av gårde.
Vi trekker oss tilbake til slottet Dinas Afferoan.
Min herre...
Hvordan kan kongen trosse meg? Ynkelige kretiner!
Det er Cornishbastarens feil, druide. Og kvinnen hans.
Ikke tiltrekk oppmerksomhet.
La ham kjenne smerten fra forvisningen for en dag.
Så jakter du på ham og dreper ham.
Jeg skal holde et øye med jenta.
- Vi får kongen til å ombestemme seg. - Vi er alle vekk fra hjemlandene våre.
Kong Vortigern er som vår far. Når han taler må vi adlyde.
Men er det han som taler? Han er ikke den samme kongen som før.
Han bærer kronen!
Min lojalitet til kronen er absolutt, og det burde deres være!
Vi hadde ikke vært de vi er uten ham. Vi møtes igjen, mine brødre.
Når dere beseirer inntrengerne skal vi skåle ved min fars bord.
Hvis du var like sen til kamp som til våre møter hadde sakserne vunnet nå.
Jeg er så lei meg. Du fortjener ikke å lide det kongen har gjort.
Det var en kamuflert gave. Nå er jeg fri til å stoppe Aberthol.
Du har vært besatt av ham. Han er ond og bestemt på å ofre.
- Men han er ikke fienden. - Han tilber de mørke gudene.
Han ber om vårt nederlag. Han står i ledtog med fienden. Jeg vet det.
- Hvordan da? - Jeg spionerte på ham.
Som om du ikke har nok problemer allerede?
Vårt folk er i trøbbel. Jeg har svaret. Husker du gutten med merket?
- Wynarskogen tok ham. - Nei, han lever.
Han er den eneste druiden frykter. Gutten hadde makt over naturen.
Hvis vi kan finne ham vil han hjelpe oss å stoppe Aberthol.
Vi må dra til landsbyen. Til Wynar.
Onkelen min eier land der. Han kan gi deg trygg gjennomreise.
Nei, ingen må få vite noe.
Gi meg trygg gjennomreise?
Hvor er sakene dine?
Jeg kan ikke dra med deg.
Kongen er syk. Jeg må bli hos ham.
Hvis det du sier er sant kan vi ikke etterlate ham med Aberthol.
- Du er ikke trygg her. - Jeg er kongens tjener, av blått blod.
Aberthol kan ikke nå meg ennå. Og tre krigere beskytter meg.
Eogan, Brian og Faelan har sverget på å passe på meg mens du er borte.
Hadde jeg møtt en forsakt kvinne hadde jeg ikke følt denne frykten.
Hvis jeg hadde forelsket meg i en rik, fet høvding -
- hadde han aldri innlatt seg på så farlige eventyr.
Trygg reise til Dina Affaraon.
Se opp for Aberthol og marionetten hans Lucan.
Jeg kommer tilbake til deg.
Du reiser alene, druide. Hvor er Lucan?
Jeg trenger vel ingen vakter blant venner?
Lucan har oppdrag annet sted.
Det er ikke ham.
Vår venn drar ikke hjem til Cornwall allikevel.
Da drar vi tilbake. Finn ham!
Han var ung. Han hadde et merke.
Beklager å bry deg, men...
Jeg leter etter en gutt... han er en mann nå.
Gutten kom aldri ut av skogen. Han døde der, som mange andre.
Bare en idiot går inn i Wynar.
Han har dratt inn i Wynar.
I så fall... er jobben gjort for oss.
Men vi må være sikre.
Og hvis han er død?
- Da må vi finne et annet offer? - Veldig bra.
Hvorfor har du ført meg hit?
Vis meg hvor han er.
Kom igjen, vis meg!
Kom igjen!
Vis meg, kom igjen!
Hva skal jeg med deg til hvis du bare overgir meg her?
Min konge?
Hva er det?
Jeg er her for å se til såret. Det gror sakte.
Du tilhører hoffet. Det er ikke din oppgave å håndtere blod.
Jeg ba om å få gjøre det.
Krig er komplisert.
Husker du dette?
Selvfølgelig.
Den figuren representerer mine krigeres vokter.
Er det noe annet jeg bør huske med det?
Husker du at jeg lagde den da du ble min verge?
Selvfølgelig.
Selvfølgelig. Du er...
Olwen! Jeg er Olwen.
Ja, selvfølgelig. Olwen. Din far er fetteren min.
Jeg ser frem til å feste med ham når landet vårt er fritt igjen.
Min far er død.
Det krever en smart jente til å lure en konge.
Kanskje jeg har blitt for lett å lure.
Jeg overlevde skaden, men vettet ble igjen på slagmarken.
Si meg, er det like åpenbart for alle som for deg at jeg er syk?
For noen. For de som bryr seg om kongen.
Jeg er ubetydelig.
Tror du ikke at jeg vet at jeg sviktet dem?
Jeg har ingen arving, -
- så jeg kan ikke forlate tronen, hvor syk jeg enn er.
Ikke før krigen er vunnet.
Jeg forlater allerede folket uten en konge.
Jeg kan ikke etterlate dem uten et kongerike også.
Hjelper druiden deg?
Aberthol beskytte troppene fra min glemsel.
- Det sies at han tilber mørk magi. - Jeg har ikke tid for magi.
Men hvis det er mørkt?
Hva snakker du om? Hvem er du? Hva gjør du her hos meg?
Ut med deg, barn, og treng deg ikke inn igjen!
Min druide...
Jeg forstår ikke, venn! Jeg forstår ikke dine ord!
Først trenger du deg inn i mine drømmer.
Og nå invaderer du mitt hjem.
Ikke drømmene dine. Visjonene dine. Du er en veiviser.
- Du kjenner ikke meg. - Jo, jeg gjør det.
Du lever på grunn av meg.
For mange år siden, i landsbyen... Jeg hjalp deg å rømme.
Du bet meg i hånden. Hardere enn jeg hadde forventet.
Jeg ble reddet av Tuadaan... slik at jeg kan være her og lære deres skikker.
Du var bare et instrument for dem.
Jeg er ingen manns verktøy.
Tuadaan er ikke menn.
Ikke jeg heller. Ikke nå lenger.
Men du er det. Så hvordan tok du deg gjennom min skog?
- Av egen kraft. - En mann uten svar har ingen kunnskap.
Så da var det bare hell.
Forlat mitt hjem og min skog og håp at hellet varer!
Jeg skal dra.
Men du må komme med meg.
Jeg skal beseire druiden som forsøkte å drepe deg, som drepte din mor!
Han tilber de mørke gudene. Han praktiserer mørk magi.
- Han leder kelterne til slakten! - Det er uviktig.
- Vi delte samme syn. - Denne hulen viser meg hva som skjer.
Hva en druide gjør er ikke viktigere enn noe annet.
- Han drepte moren din! - Hevn er en menneskelig svakhet.
Jeg har allerede sagt at jeg ikke lenger er et menneske.
Er du så sikker?
- Hvorfor er du da så redd? - Jeg frykter ikke.
Menn gjemmer seg av frykt. Frykt holder deg her.
Jeg forbereder meg!
Menn kan ha glemt den evige krigen mellom lys og mørke.
Men ikke den guddommelige rase som kjemper i underverdenen.
De tilkalte meg hit for å lære magien deres, -
- slik at jeg en dag skulle bli lysets kriger, slik de var.
Slik at jeg kan beseire det mørke i mennesker skjebnetime.
Tiden er ennå ikke inne.
Hulen har mye å lære meg. Jeg skal bekjempe mørket en dag
Men jeg er ikke klar ennå.
Klar? Ikke klar?
Hva lærer hule deg? Vi er aldri klare.
Vi kan bare nå vårt fulle potensiale når vi møter livets utfordringer.
Du kan ikke overtale meg.
Vårt folk dør i tusentall! Druiden leder kelterne til slakten!
I evighetens mål spiller ett folk ingen rolle.
- Det er ditt folk! - Jeg har ikke et folk.
Ikke misforstå min ro som toleranse.
Gå nå, eller så tvinger jeg deg.
Jeg skal redde mitt folk!
Vennene dine er døde. Som menneske lærte jeg at du ikke kan redde mennesker.
Det er meningsløst. Nå forstår du kanskje.
Jeg burde ikke ha vist deg deres død uten forvarsel.
Jeg er lei meg for smerten din, selv om jeg ikke kan føle den.
Det var den smerten du føler nå som førte meg hit.
Jeg vet det.
Jeg så det i øynene dine da Aberthol drepte henne.
Jeg føre deg til kanten av skogen. Jeg tilbyr deg beskyttelse.
Wynar kan rive en mann i filler. Skogen lar seg ikke beseire to ganger.
Ikke gråt. Deres offer hjelper saken vår.
Det lærer kanskje også deg å ikke komme uoppfordret til kongen.
Og ikke utfordre meg.
Ingen kan beskytte deg nå.
Vennene dine var lojale? De fulgte deg med ære.
Ja.
- Da vil de ikke at du lider for dem. - De fulgte feil mann.
Jeg burde ikke ha befal. Jeg er fjerde sønn av en cornisk høvding.
En uekte sønn i tillegg.
- Jeg burde ha fulgt druiden til døden. - Du er bare trist for din egen skyld.
- Den forsterker bare dine skyldfølelser. - Ikke provoser meg!
Du er svak.
I kroppen. Kom, du trenger mat.
Du kan ha rett. Kanskje du ikke er en mann lenger.
Det er steder hvor solen ikke kommer til. De kunne ikke blomstre.
Jeg er glad for å se at du virkelig har krefter.
Fortell...
Hvorfor vil du redde blomster, men ikke mennesker?
Tusenvis dør.
Tusenvis flere vil falle. Du kan hjelpe meg å stanse det.
Hjelp meg å redde kongen fra Aberthol.
Jeg forlater skogen når jeg er klar.
Når jeg er sterk nok til å kjempe mørket. Jeg beklager din smerte.
Hvor har du stjålet det? Hvor fant du det?
I en sump. Eller en myr.
Det var sverdet som åpnet mine visjoner for deg?
- Som holdt skogen i sjakk? - Ja.
Så det har talt til deg. Men du...
- Du er bare... - Jeg er bare?
Hva er jeg?
Jeg trodde jeg visste det. Men kanskje jeg ikke vet hva du er allikevel.
- Hva har skjedd? - Ikke skad meg!
- Fortell meg. - Det var menn som deg.
De var på jakt etter en ensom kriger.
Når vi ikke kunne hjelpe dem ofret de landsbyen vår for kongens druide.
Var de kledd som meg? Anført av en gigantisk mann?
Det var deg de var ute etter.
Se! Se hva de gjorde mot oss!
- Lucan. - Du brakte dette hit, kriger.
- Og du brakte meg hit, trollmann. - Bli med meg.
Vær så snill. Vi må finne noen.
Nia!
Nia?
Myrrdin.
Jeg er...
- glad for at du lever. - Lever du?
- Hvor har du vært? - I skogen.
Jeg fant trygghet da jeg flyktet. Jeg var i sikkerhet.
Sikkerhet?
Har du vært i sikkerhet?
Det er bra.
Det har ikke vi, Myrrdin.
Da du flyktet hjalp ikke kongen oss mer.
Vi fikk dårlige avlinger hvert år. Alt vi kunne gjøre var å sulte.
Da vi gikk gjennom vanskelighetene tenkte jeg alltid på deg.
Kraften din.
Jeg tenkte: "Hvis Myrrdin levde hadde han hjulpet oss!"
"Han ville få avlingene til å vokse som han gjorde med blomstene."
Og jeg gråt fordi jeg trodde at du var død.
Men hele tiden skjulte du deg i nærheten.
Så du på at vi sultet?
Hva slags mann viser seg ikke hvis han kan hjelpe?
Mannen min døde i dag.
Han kjempet mot mennene som kom hit så vi kunne leve.
Jeg vil huske denne dagen på grunn av hans død.
Ikke at du er i live.
Vær trygg.
Jeg må overbevise kongen om at han er i Aberthols grep.
Men hvordan kan jeg overbevise et så sykt sinn?
Da broren min og jeg kranglet som barn spurte vi far om å løse uenigheten.
Han sa alltid at hvis vi hadde anklager ville han -
- bare høre dem hvis det var tegn på den andres rakkerskap.
Et slikt tegn er mektig.
Hvis kongen holdt druidens skyld i sine egne hender...
Bevis.
MERKET MANN
LYSETS KJEMPER
KELTERNES VOKTER
Dragevokteren.
FINN DEM VIS MEG
- De finner et nytt sted. - Selvfølgelig.
Du trenger ikke trøste meg, kriger.
Skumring. Jeg må slå leir et annet sted.
De som jager meg kan komme tilbake.
- Jeg blir hos deg. - Slår vi følge nå?
Nei. Skogen min sover om natten. Jeg vil ikke forstyrre hvilen.
Wynars tap er min gevinst...
Du bør tenne et bål.
Jeg trenger ikke et signallys. Hulen din har ikke hjulpet deg å unngå folk.
Det er ingen mennesker å unngå i Wynar.
Jenta i landsbyen. Nia. Elsket du henne en gang?
Jeg vet ikke mye om kjærlighet.
En mann som får blomster til å vokse må kunne få kjærlighet til å blomstre?
Å påvirke naturen er en ting. Mennesker er noe helt annet.
Kun den mektigste trollmann kan styre et menneskes tanker.
Tro ikke at jeg er en slik trollmann.
- Og Aberthol? - Han er mektig.
Forhekser han kongen? Svekker han minnet hans?
Selv ikke han er mektig nok til å forhekse en mann så lenge.
Det avhenger av skadene, ikke druiden.
Vil du ikke redde en mann fra ondskap og redde flere landsbyer?
En konge og noen landsbyer. Tror du dette er menneskehetens store nød?
- Merket ligner en drageklo. - Det er bare Tuadaans merke.
Hvis Tuadaan merket deg som en drage, kelterne symbol...
...så kanskje du skal være vår forkjemper.
Jeg håper bare at du er klar før det ikke er noen igjen av oss.
Fankern!
Nei...
Han ser ikke seg selv som leder.
Han bærer sverdet.
Men han er frekk.
Jeg... forstår ikke.
Men jeg er ikke klar.
Jeg trodde at du var borte.
Jeg vet at du vil tilbake til hulen din.
Som du vil, jeg drar med deg. Du er veldig overbevisende.
Vi drar til Dinas Affaraon og beseirer Aberthol. Greit nok?
Utmerket! Vi må skynde oss!
Trollmann!
Antallet deres øker.
Men de skrider ikke fremover.
Kanskje en våpenhvile? Sameksistens?
Min konge, sakserne er ikke ute etter fred.
De vil drive oss ut i havet. Hvis ikke de skrider frem, gjør vi det.
- Angrep er det beste forsvar. - Angrep?
Send tusen krigere til. Angrip dem rett på.
Hva er planen din? Hvordan skal du beseire Aberthol?
Jeg vet ikke. Jeg følger deg.
Da må jeg innrømme at min eneste plan er trollmannen Myrrdin.
Hvordan skal du beseire ham? Han frykter deg.
Han frykter det jeg står for. Jeg vet ikke om han frykter meg.
- Du vet ikke om du kan beseire ham. - Jeg vet ingenting.
- Det er fler enn Aberthol vi må ta. - Hvem da?
- Kongen. - Vi skal jo redde kongen!
Merkelig at du bærer sverdet til den som skal overta tronen.
- Det er forræderi å si det. - Kanskje. Men du bærer sverdet Nuadu.
En gave til Tuadaan fra lysets guder.
Nuadu kjempet mot mørket her før krigen flyttet under jorden.
Det sies at når Tuadaan overlater Nuadu menneskeverden -
- så taler det bare til den som skal bli kelternes konge.
Du håner meg. En bastard fra Cornwall er hverken kongen eller leder.
- Ikke snakk om det igjen. - Som du ønsker... min konge.
Hvis det kommer fra Tuadaan...
- da kan du lese tegnene? - Ja. Men jeg vet allerede hva det står.
Det handler om sverdet opprinnelige formål.
"Laget av guder for å drepe guder."
Din hjelp vil bli verdsatt!
To mot en er ikke rettferdig.
Hulen lærte meg likhet og rettferdighet.
- Det er et av Tuadaans prinsipper. - Selvfølgelig.
- Ikke en gud. - En av Lucans menn.
Løp!
Du kunne ikke kontrollere mennesker?
Han er blindet, ikke døv.
Jeg ser dere!
Fankern!
De er her borte!
Du sa at jo du ikke kunne manipulere mennesker.
- Det var dumt. Jeg beklager. - Beklag deg senere. Overlev først.
- Vi må fortsette. - Nå er det min tur til å redde oss.
- Ser du? - Vi er ikke trygge her.
- Hva? Sanser du noe? - Ikke akkurat.
Etter femten års trening hører du ikke to plattfot krypskyttere.
De var veldig stille. I begynnelsen.
Kan ikke kelternes fremtidige konge beseire dem med sitt magiske sverd?
Ikke kall meg det.
Et fantastisk byttedyr. Men de kan ikke fø familiene våre.
Det er ikke mye kjøtt på dem. Jeg fant dem i skogen.
- De flyktet fra kongens krigere. - Å?
- De må ikke få vite hvem jeg er. - Hva heter dere?
Myrrdin. Dette er Arthfael, forvist fra kongen her.
Vi er på vei til Dinas Affaraon for å ta over tronen.
Skulle jeg lyve?
Jeg liker deg. Du er morsom.
Heldig at du er i min varetekt og ikke Lucans.
Jeg er Orin. Niesen min, Olwen, ba meg om å lete etter deg.
Hun ba meg om å gi deg trygg ferd gjennom landet.
Fortell meg hva som er så viktig med deg og vennen din.
Kom igjen.
- Jeg ba henne om ikke å si noe. - Olwen er en viljesterk kvinne.
Jeg har en lignende kvinne selv.
Hun styrer landet mitt like mye som jeg, men lar meg tro noe annet.
Til gode kvinnfolk!
Hvorfor drikker du ikke? Menn som ikke drikker vekker mistanke.
- Jeg Tuadaans ledestjerne... - Vennen min er alt for glad i mjød.
Etter en dråpe er han ustyrlig.
En villmann.
Hjelper jeg mannen som skal styrte kongen?
Nei, du hjelper mannen som vil frigjøre ham fra druiden Aberthol.
Jeg stod ved kongens side da Aberthol kom til ham.
Druiden er kanskje for satt i de gamle skikkene.
Men kongen har alltid verdsatt hans råd.
Kongen er i dårlig forfatning nå. Krigen har vært hard mot ham.
Aberthol kontrollerer styrkene alene og sender dem i døden.
- Han står i ledtog med sakserne. - Umulig!
Han dyrker et mørkt ikon. Jeg har sett det.
Han ber for vårt nederlag. Vi kan trenge metallet ditt.
Jeg trakk tilbake løftet mitt til kongen for flere år siden.
De var en gang mine beste krigere, men nå er vi bare jegere.
Jeg slåss bare for landet mitt og folket mitt.
Jeg liker ikke nyhetene du kommer med, men Aberthol må gjøre sitt verste.
Sakserne blir ikke verre enn romerne.
Hva er livene deres verdt hvis du er den eneste kelter som overlever?
Kan du synge?
Jeg er en veldig god sanger.
Hvilken sang inspirerer deg mest?
Min fars sanger. Om strid.
Vær så god.
Stopp!
Hva hører du?
- Jeg hører ingenting. - Akkurat.
Det er det som skjer med sangene våre hvis folket blir beseiret.
Vi er mer enn bare kjøtt og blod.
Mer enn land. Våre forfedres sjeler bor i sangene våre.
Smedens dyktighet ligger i våre sverd.
Kvinnenes skjønnhet ligger i diktene til mennene som elsket dem.
Alt det vil også dø.
Sangene du synger, menneskene du synger om.
De blir ikke annet enn historier. Myter.
Så blir de glemt og blir tapt for alltid.
Jeg må stoppe Aberthol for å redde alt.
- Det er bare en krig. Slåss med meg! - Du sier at du ikke ønsker å bli konge.
Sverger du troskap til Kong Vortigern igjen?
Nei.
Jeg skulle ønske jeg kunne det.
Ordene dine har virkelig overvunnet hjertet mitt.
Men det er for sent.
Der er de!
Jeg er fryktelig lei meg.
Du blir forrådt, Arthfael.
Han tilbød meg rikdommer. En fremtid for... mitt folk.
Han vil se på.
Drep begge to.
Du sa ikke noe om å drepe dem. Du skulle ta dem med til kongen!
Gå bort! Aberthol har talt!
Nei!
Mitt folk skal ikke lide under druidens støvel.
Nei! Hva gjør du?
Venn eller fiende, ingen kelter skal dø alene.
Du går snart over til den andre siden. Der er det fred for deg og dine forfedre.
Nei, ikke for meg. Jeg har dødd i druidens tjeneste.
Min sjel er et offer for Aberthol.
Den når den mørke guden han påkaller!
Hvilken gud? Hvem påkaller han?
Han kaller den til Annuns brønn under borgen.
Inngangsporten til underverdenen. Jeg vet ikke hvilken gud det er.
Men jeg har hørt Lucan... Han kaller den "sjeletyven".
Jeg er redd.
Trollmann.
Myrrdin.
Aberthol er mektig hvis han kan skjule sine hensikter fra mine visjoner.
Men nå vet jeg hvorfor han er så besatt av offer.
Det sies at hvis 10.000 sjeler ofres -
- vil en gud fra underverdenen stige opp.
Det er det Aberthol vil gjøre.
Det er derfor han har drept så mange.
Derfor fører han de keltiske styrkene til slakt.
Hvilken gud?
Hafgan, sjeletyven.
Den frykteligste av alle mørke guder -
- som kjemper mot lysets krefter i underverdenen.
Aberthol tror at han kan befale ham.
- Med et slikt våpen kan sakserne... - Aberthol er ikke på saksernes side!
Han vil ikke stå med vinnerne, han vil være seierherren.
Du hadde rett.
Det var derfor sverdet snakket til deg og førte deg til meg.
Menneskets skjebnetime er her.
En ting du bør vite, kriger.
De som Aberthol har tatt fra oss...
...de han har ofret for å tjene den mørke hensikten, -
- deres sjeler er ikke gratis.
Vennene dine, min mor...
Druiden har sendt dem til Hafgan.
Vi må ødelegge denne guden og frigjøre dem!
Jeg sverger til deg at vi må stanse dette!
Vi også.
Du har åpnet øynene mine. Niesen min har gjort et godt valg.
Uansett hvor din søken ender vil vi følge deg.
Metallet mitt står til din disposisjon.
- Går vi mot Dinas Affaraon? - Nei.
Vi løper!
Du må hengi deg til sverdet. Det er lagd for å drepe gudene.
Det kan drepe Hafgan og frigjøre de sjelene.
Det er sverdets skjebne, men bæreren har også en skjebne.
Jeg er redd for at de to skjebnene ikke kan skilles ad.
- Jeg kommer ikke til å ta kongens trone. - Da vil vi mislykkes.
Kom igjen! Nok hvile.
Min konge!
Min konge?
Olwen.
- Jeg har bevis. - Bevis?
Bevis på hva?
Kongen og jeg har allerede advart deg mot å trenge inn.
Nå forstyrrer du ham igjen i disse, hans mørkeste timer.
Vi har tapt en stor kamp. Kongen sørger over sine menn.
Du slakter folket vårt! Du tilber de mørke gudene!
Han hører deg ikke en gang lenger.
Eller gjør du det, din gamle tulling?
Tiden har kommet.
Hafgan er nesten komplett.
Det er en rolle som du kan spille.
Jeg kan ikke vise ansiktet mitt. Hvordan forlot du kongens tjeneste?
Det var ikke en kamp akkurat...
Men kongen tar nok godt imot meg hvis jeg viser meg.
Gjør det. Vi må inn på en annen måte.
Annuns brønn ligger under slottet. Det er en inngang til hulen.
Vi går rett til kilden.
- Hallo, venn. - Hvem er det?
Jeg er Orin av Elfael. Jeg tilbyr mitt sverd til kongen.
Du dro tilbake til landet ditt og trakk din troskap.
Ja, det stemmer. Men jeg har ombestemt meg.
Der.
Det er ingen magiske runer som lyser opp vår vei, trollmann.
- Hva så du? - En begynnende brann.
Et rop om... jeg vet ikke hva.
Hafgan stiger opp.
Nå ser du hva vi må bekjempe. Derfor brakte sverdet oss sammen.
Sverdet og bærerens skjebne skal bli oppfylt.
Jeg vil beseire druiden og den mørke guden.
- Men ikke mer enn det. - Du vet ikke hva vi kommer til å finne.
- Du må være forberedt på alt. - Det virker sånn.
Ingen kan stoppe Aberthol. Det er over.
Jeg har ventet lenge på dette.
Jeg beklager. To mot en er ikke en rettferdig kamp.
Trollmannen ønsker deg død like mye som jeg gjør.
- Lærte ikke du rettferdighet i hulen? - Du lærte meg å kjempe...
Bryt forseglingen.
Du har gravd en tunnel.
Du skal slippe sakserne inn i hjertet av landet vårt!
Tror du jeg er en alliert med saksiske villdyr?
Jeg er allerede omgitt av villmenn.
Jeg vil ikke erstatte en slik mester med en annen.
Ikke gå for nær. Hvis du vil forbli i denne verden.
Det er Annuns brønn.
Som mange av de gamle skikkene så er den glemt. Men den er fortsatt...
...utrolig kraftig. En port til underverdenen. Det er få av dem.
Aberthol har hatt muligheten til å studere den i mange tiår.
- Vil Hafgan stige opp av den? - Bare gjennom brønnen. Det er...
...den eneste porten hvor en gud stiger fra underverdenen og hit.
Du kan ikke gjøre det. Du vil ikke lykkes.
Ikke?
Med litt hjelp fra deg... søte Olwen...
...blir Hafgans oppstigning ustanselig.
Hvis han ikke blir slått ned av Nuadu. Hafgan må føle metallet i sverdet.
Da forviser du ham til underverdenen, -
- befrir sjelene til dine venner, min mor og alle andre kelterne har ofret.
Men hvis dolkehugget feiler -
- ødelegger Hafgan alt som er igjen av kelternes rike, -
- og kanskje hele menneskeheten.
- Takk for at du er så... tydelig. - Det var så lite.
Kom igjen! Vi må skynde oss!
Hafgan stiger.
Frykt ikke, du vil få spille din rolle snart nok.
Nå trenger vi Lucan. Hvor er han?
Lucan kommer ikke.
Vis deg for meg.
Jeg burde ha drept deg da du var en drittunge.
Gled deg over å få en ny mulighet.
Aberthol!
- Hva slags sted er dette? - Jeg tenkte at kongen ville se dette.
- Onkel! - Legg ned våpnene!
Blod skal ikke bli spilt i vårt hjem.
Hvis dere senke våpnene kaster jeg dere til underverdenen for all evighet.
Dette er ulydighet! Jeg har fortalt mennene dine...!
- Min konge! - Ikke prøv å hjelpe.
Jeg kan ta livet hans når jeg vil.
Jeg skal knuse kongens hjerte, som jeg ødelegger alle som går imot meg.
Saksere eller keltere - alle vil falle!
Orden vil bli gjenopprettet.
Druidene blir sterke igjen. Mektige!
Snart vil alle tilbe mine mørke guder, og ved mine føtter!
Ved føttene til han som kommanderer Hafgan!
Du har sett dette før, gutt. Se en gang til.
Jeg tok din mor fra deg. Nå skal jeg frata kelterne sin far.
Jeg er lei av dette.
- Nei! - Bli hvor du er.
Hafgan er på dørstokken.
Alt som trengs nå er et siste offer med friskt blod.
Jeg kan bare ta det fra armen, -
- men jeg tror jeg skal ta det fra halsen.
Prøver du å kontrollere hjernen min?
Se på deg! Du er ikke klar for en slik fortryllelse!
Han har rett, min venn. Du bør slutte nå.
Hva er det du gjør? Vi må fullføre ritualet.
Hafgan må komme nærmere for å kunne drepe ham.
Vi har ikke noe valg. De dødes sjeler blir pint av Hafgan.
Vi kan befri dem hvis han stiger og vi dreper ham.
- Og hvis du mislykkes? - Vi mislykkes ikke.
Vi må holde Hafgan i sjakk til Arthfael kan treffe.
På med lokket!
Det brenner! Vi kan ikke holde den nede!
Da gjør jeg det.
Jeg kan ikke holde den. Jeg klarer ikke et slag til!
Arthfael, sverdet!
Nuadu! Du må hugge med Nuadu!
Luftens guder er mitt sverd.
Arthfael, du reddet livet mitt i kamp.
- Men du kan ikke redde meg nå. - Du husker.
Jeg er glad for at jeg dør med tanken klar.
Du har overlevd mange kamper, du kan overleve denne.
Selv i forvisning prøvde du å redde meg.
Hele kongeriket var imot deg.
Bare tenk hva du kan gjøre...
...med et helt kongerike bak deg.
I all denne tiden uten en arving...
...var det perfekte valget foran meg.
Min konge, du vil leve.
Nei, min konge...
...jeg er ferdig.
- Jeg ville frigjøre ham. - Du har gjort det.
Min konge.
- Ingen grunn til å utsette. - Jeg er ikke klar.
Vi blir aldri klare. Husker du?
Vi kan bare nå vårt fulle potensiale når vi møter livets utfordringer.